Team Wild Animals Only Released On: Www.HoundDawgs.org.
Vad gör du här?
Vem är du?
Din vän. Minns du inte?
- Vet du vem jag är? - Det är klart.
Är allt bra?
Hör på...
Berätta vem jag är.
Berätta vem jag är!
De kommer att hitta dig.
Vilka?
Kevin.
Var är din bror?
Hur gick det till?
- Spelar det nån roll? - Det kan få betydelse.
Han är död.
- Det är allt du behöver veta. - Dr Bailey.
BASERAD PÅ STEPHEN KINGS DIMMAN.
Ursäkta.
Vi har förlorat en patient till, kvinnan här uppe.
Hon letade efter sin make i 227. Ni var den sista som såg henne.
Jag kollar upp det.
Ja, du stannar. Jag går.
- Vad står på? - Inget du behöver oroa dig för.
Du är kass på att ljuga.
Det är lugnt. Vi har allt under kontroll.
- Är det nåt jag borde se upp för? - Nej, det är det inte.
Vi har haft några patienter...
som försvunnit.
- Försvunnit? Inifrån sjukhuset? - Ja.
Men de kan ha lämnat självmant.
Vi är underbemannade, så det är svårt att hålla koll.
- Vi åker nu. - Vi kan inte. Bryan är fortfarande skadad.
Han har Mia. Han klarar sig.
Okej, men det är nåt jag måste göra först.
Jag kunde ha gjort nåt.
- Hållit om henne och skyddat henne. - Du kunde inte ha gjort nåt.
Den där varelsen i bokhandeln tog henne och ville inte ha mig.
Varför? Varför ville den ha henne och inte mig?
- Alex. - För att det är nåt fel på mig, eller hur?
Kom.
- Vi går. - Vart?
På en utflykt.
BRIDGEVILLE-POLISEN
Jag minns hur mycket Liza tyckte om att komma hit.
Och Jay.
Men han kom nog mer för munkarna än för mina gudstjänster.
Vad tänker ni på, fader?
Jag skulle just fråga samma sak.
Jag minns det som igår...
när du bad mig vara med dig och Liza.
Jag kände mig hedrad att du ville ha mig där i hennes sista stund.
Och jag är glad att jag fanns där för er efter hennes död. För dig och Jay.
Det uppskattade vi.
Liza var lojal mot Gud in i det sista.
Hon visste att hon var döende.
Ändå hatade hon Honom inte.
Hon älskade Honom för livet han gav henne.
Svik henne inte genom att lyssna på Nathalie.
Fader, ni måste komma.
Hon pratar om den svarta våren igen, och de lyssnar på henne.
Fader.
- Hej. - Hej.
Vi drar.
Det var intressant, du vet, det vi gjorde.
Att jag spöade skiten ur dig? Ja, det var intressant.
Vi ses väl.
Ja, vi ses.
Nej.
Nej, nej, nej.
Var är bilen?
Adrian?
- Jag gav dig nycklarna. - Jag har dem inte! Jag hade dem nära mig.
- Var är de? - Mia! Mia måste ha tagit dem.
Jeepen är borta. Mia tog den! Visste du det?
- Hon berättade inget för mig. - Fan!
Hur i helvete kunde jag lita på henne?
- Vart ska du? - Jag måste hitta en annan bil som startar.
Gud... Jag kommer tillbaka.
Stanna här.
- Kom igen! Visa mig. - Ett ögonblick!
Har du redan provat den lila?
Jag har aldrig lila!
Jag hatar jackan.
Jag älskar den.
Om varelsen i dimman inte vill ha mig så kan jag leta efter hjälp. Hitta pappa.
- Alex... - Jag saknar honom.
Jag vet.
Du kom för att prata med toktanten.
Tja...
Jag behöver lite mer tokigheter i mitt liv, så...
Vad är det?
Jag tänker bara på hur det här har förändrat allt.
- Du tyckte ju att det var vackert. - Det är det.
Precis som ett vulkanutbrott eller en tsunami.
Få saker är vackrare än förödelse, det betyder inte att jag tycker om det.
Så den här dimman...
- Hoppas du att den ska försvinna? - Det är klart.
Och det kommer den att göra. När den fått det den kom hit för.
Vad tror du den kom hit för?
En parkvakt som jag kände för länge sen
berättade om en brunbjörnshona som födde tre små ungar.
Parkvakterna höll sig i närheten
för att se till att ungarna var säkra från rovdjuren.
Men de blev chockade när mamman dödade de två första ungarna.
De gick emellan och tog den sista ungen, en hane.
- Varför gjorde den det? - När de tog hand om ungen...
var den drabbad av feber och infektion. Den var sjuk när den föddes.
De trodde att mamman dödat de andra för att de också var sjuka.
Hon dödade dem för att hindra smitt- spridning, så att livet kunde fortsätta.
Det är vi som är smittan, eller hur?
Inte alla människor. Vi är också en del av naturen.
Men det är nåt som är på tok.
Jag berättar när jag vet.
Tack, toktanten.
Den funkade ett ögonblick.
Vadå?
Förströelsen.
Jag hatar fortfarande jackan.
Det kanske funkar på de andra med.
- Kom. Jag har en idé. - Jag går tillbaka till lastbryggan.
Visa upp mina nya kläder.
- Jag tänker kasta jackan sen. - Nej, det ska du inte.
Jag älskar dig.
Och jag älskar dig.
Du...
Raka vägen tillbaka, okej?
Dr Bailey.
- Stå inte bara där. Hjälp mig med henne. - Vad står på?
Hon var så här när jag fann henne. Hon behöver nåt lugnande. Såja, Gwen.
- Vad tusan är det här? - Ingen aning.
Nej!
Generatorn lägger snart av.
Lugn. Kevin kommer snart.
- Han har varit borta i över en timme. - Det är nog ingen fara.
Folk försvinner.
Syster Shriver sa att tre personer försvunnit de senaste två dagarna.
Vad gör jag om han inte kommer?
Okej...
Vi letar rätt på honom.
Jag beklagar.
Men dagarna går och så många har dött.
Och många fler kommer att dö om ingen lyckas stoppa det.
Jag försöker, men jag kan inte lösa det utan...
experiment.
Jag är ingen psykopat, det är jag inte.
Kvinnan du fann var döende, precis som de andra.
Jag hade inte gjort dig nåt, om du inte hade...
Vi måste agera nu.
Vad det än är där ute...
så förändrar det sitt beteende.
Det blir smartare.
Fader.
Det blir bara värre.
Ni borde vara där och försöka rädda dem.
Det borde jag.
- Jag vet bara inte hur. - Vi kan be henne sluta prata.
Jag tror inte att det hjälper.
Ni kan vara väldigt övertygande, fader.
Kyrkan har övertygat folk förr.
Det var hemska saker de gjorde.
Jag vet.
Men om de hade ett syfte...
Om det kunde rädda folks själar...
Ni sa det själv - domedagen är här.
Nathalies själ må vara förtappad, men vi kan rädda de andras. Ni kan!
Jag kan inte göra det du ber mig om.
Men det kan jag.
Herren kommer att förlåta mig. Han vet att jag menar väl.
Ge mig inte ert godkännande.
Det blir bättre så.
Okej.
SPORT OCH FRITID
Hallå? Hallå!
Är det nån där?
Hjälp mig nån.
Hjälp! Hjälp!
MAINES HEMVÄRN
Vad står på?
Jag kan fråga dig samma sak.
Du ska alltid tjafsa om allt, eller hur?
Blir man kallad "bitch" tillräckligt länge så blir man en.
Hur blev det så här, Eve?
MEDDELANDE TILL CIVILBEFOLKNINGEN
Vad är det?
Hopp.
HJÄLP ÄR PÅ VÄG
Behöver du hjälp?
Hjälp! Snälla!
Alex!
Alex, är det du?
Hjälp, snälla!
Jag kommer.
Hjälp!
Jay, skynda dig!
Jay, skynda dig.
Försiktigt.
Jay!
Är du oskadd?
Är allt bra?
Hur visste du att jag var där?
Var det du som gjorde det?
Låste du in mig för att få spela hjälte?
Va? Jag hörde skrik. Jag visste inte ens att det var du.
- Vem var det då? - Hur ska jag kunna veta det?
Tror du att jag skulle göra nåt sånt?
Vet du...?
Fan ta dig, okej? Jag gör allt för att vara vänlig och hjälpa dig.
Jag räddade ditt liv och du tackar med paranoida anklagelser.
Vad gjorde du här?
Jag letade efter dig.
För att fråga om jag får stanna på lastbryggan.
- Är du galen? - Nej, men de där nere är det.
De kastade ut Vic från gallerian.
De har tappat vettet.
Du måste göra nåt åt handen.
VÄLKOMMEN HEM, LILLGUMMAN
Vad...?
Tyst.
Tyst för fan!
Hur kan det...?
Du får inte göra så mot mig.
Det är inte verkligt.
Skulle du ens kunna avgöra det?
VÄLKOMMEN HEM, LILLGUMMAN
Mrs Raven.
- Hej, Link. - Fader Romanov vill prata med er.
Varför är Romanov här uppe?
Nej, Link!
Link, var är fader Romanov?
Ni stannar här tills ni lovar att sluta upp med kätteriet.
- Vilket kätteri? - Det vet ni!
Ni måste omvända er och omfamna Gud.
- Link. - Omvänd er och omfamna Gud.
Han sa: "Herren är trogen och Han kommer att skydda oss från den onde."
- Anser du att jag är ond, Link? - Ni vilseleder dem.
Omfamna honom! Det är Hans hus!
- Respektera Honom! - Link, låt mig hjälpa dig.
Nej!
Jag vill inte...
göra er illa.
Men det kommer jag att göra om ni inte omvänder er.
Och jag kommer att bli mycket mer våldsam än så här.
Gud kommer att förlåta mig eftersom jag gör det i Hans namn.
Nej.
Nej, nej, nej!
Nej!
Nej, nej!
Nej! Snälla!
Snälla!
Nej, nej, nej!
Nej. Släpp ut mig!
Öppna. Snälla, Nathalie! Snälla!
Jag hade en patient - Marvin.
Han led av demens och 30 sekunder efter att jag hade utsatt honom för dimman
hörde jag ett skott och hans bröst exploderade.
Jag tog bort splitter från hans bröstkorg. Och igår arbetade jag med Pam.
30 sekunder senare dök det upp hundar i dimman, hennes hundar.
Hon var så glad över att se dem.
Sen åt de upp henne.
Den reagerar på oss på ett fysiologiskt sätt.
Jag vet inte hur, men om jag tar reda på det...
kan jag rädda folk.
Det här kommer att sänka din ämnesomsättning och hormonproduktion.
Jag kanske kan få dimman att reagera långsammare på oss.
Om den inte attackerar efter 30 sekunder, är jag på rätt spår.
Vad är det, gullet?
Spelar din hjärna spratt med dig?
Det måste komma från mig.
Jag har inte fått nåt från dig.
Hur kan du veta det?
Du övergav mig på den där hemska platsen.
Du...
skulle ha tagit hand om mig.
Du har rätt. Jag var inte mycket till mor åt dig.
Jag ville inget hellre än att ta hand om dig...
men jag låg som förstenad i soffan.
Jag bönföll mig själv att kliva upp, och gå till dig...
men...
hjärnan lät mig inte.
Jag...
Jag behövde dig.
Nej.
Jag förstod varför du gav dig av.
Djupt inombords var jag lycklig.
Äntligen var du fri från mig.
Mamma?
Lillgumman.
Varje dag försökte jag säga det,
men jag fick aldrig fram orden.
Säga vad?
Jag älskar dig.
Jag önskar att jag hade varit bättre.
Önskar inte du att du hade varit en bättre dotter?
Jo.
Låt mig äntligen bli en mamma till dig.
Låt mig hjälpa dig att dö.
Jag vill inte dö. Jag vill inte.
Lillgumman, det vill du visst.
Du har aldrig insett det, men vi har alltid varit två om det här.
- Jag är så trött. - Det behöver du inte vara längre.
Du kan sluta fly.
Det finns ingen som väntar på dig.
Du har fel.
Nån väntar på mig.
En och en halv minut har gått. Det fungerar.
Ho!
Va?
Ho!
Va?
Två minuter. Två...
Hämta Kevin!
- Skynda dig! - Kevin!
Lyft upp honom.
- Hjälp! - Vad gör ni?
Hjälp!
Hjälp mig med honom.
Fort.
Mamma! Mamma, nej!
- Jag sa åt dig att hålla dig borta! - Sluta! Han räddade mig.
Från vad? Vad har du råkat ut för?
Jag stannade till i en sportaffär.
Nån låste in mig och startade en brand.
- Du gjorde det. - Se på honom.
- Ska jag tro på det? - Jag struntar i vad du tror.
Sluta anklaga mig för skit jag inte gjort.
- Han behöver hjälp. - Gus kan hjälpa honom.
Han är rädd för Gus! De skickade ut Vic i dimman.
Det skiter väl jag i.
Så här är det, Eve.
Jag är less på att du försöker bestämma vad jag kan och inte kan göra.
Och du kommer knappast att skjuta mig bara för att jag väljer att sova här.
Om jag ser att du nuddar henne...
kommer jag att sätta en kula i den kroppsdel du nuddade henne med.
Förstått?
Ja.
Nathalie.
- Är allt väl med henne? - Vad hände?
Pojken, Link... Han överföll mig.
Va? Såja. Sätt dig.
Han släpade mig till tornet och han slog mig.
Han sa att han skulle fortsätta slå mig
tills jag gav efter för Guds vilja.
Nathalie, var är Link?
Du behöver inte berätta för mig.
Dimman kom.
- Den räddade mig... från honom. - Varför överföll han dig?
Jag vet inte.
Vet du varför, Gregory?
Skynda på.
Kom in.
Öppna för honom.
Kom igen.
Vad är det?
- De föll ner där ute. - Vad står det?
MEDDELANDE - HJÄLP ÄR PÅ VÄG
Hemvärnet... De är på väg!
Ja!
Vi kommer att bli räddade.
Har du sett?
Underbart.
- Hur lång tid tror ni att det tar? - De kanske kommer idag.
Kom.
- Vad gör han här? - Jag berättar sen. Håll ett öga på honom.
Ja.
Har ni sett?
Kolla.
Vi måste härifrån.
Var fan har du varit?
- Jag försökte hitta bensin. - Måste du sno nycklarna för det?
Vad har hänt här?
- Ska ni inte berätta vad som hänt? - Vi måste ut. Är bilen där ute?
Ljuset.
- Det är generatorn. - Vi drar. Den vägen. Gå.
- Behöver du hjälp? - Nej.
- Var är bilen? - Nej. Vi klarar det aldrig. Kom nu.
- Följ mig! - Vad står på?
Skjutdörrarna öppnades när generatorn dog.
- Vart ska vi? - Till det enda stället med stängda dörrar.
Psykavdelningen. Kom.
- Kom igen, öppna. - Öppna, kom igen nu!
- Vad ska vi göra? - Kom igen!
Vad ska vi göra?
Undertexter: Sylvia Juhlin-Dannfelt